Pitanje je koje nove mame uvek iznova slušaju. Barem u početku.
Kada mogu doći da vidim bebu?" Pitanje je koje nove mame uvek iznova slušaju. Barem u početku. Ponekad i pre nego što napuste bolnicu. Pre nego što imaju priliku da se naspavaju. Pre nego što uspeju da se istuširaju nakon povratka iz porodilišta.
"Kada mogu doći da vidim bebu?" Njen telefon zazvoni dok se ona vraća kući sa potpuno novim bićem - svojem potpuno novom normalnom životu.
Nivo njenog estrogena i progesterona strmoglavo pada sa najvišeg ikada na najniži ikada.
Drhtava je i topla i hladna i znojava i slaba.
Bez obzira odluči li da će dojiti ili ne, mleko joj nadolazi i ona je u bolovima i naduvena.
Bez obzira da li je rodila prirodno ili carskim rezom, materica će joj se danima i nedeljama skupljati. Ponekad to zna da bude bolno poput porođaja.
Ona krvari i nastaviće krvariti još šest nedelja nakon porođaja. Međunožje joj je natečeno i bolno, ili joj je rez bolan, ili oboje.
Muči se sa odlaskom u kupatilo - a upiški se u gaće kad se nasmeje, kihne i nakašlje.
Njeni mišići su slabi, što otežava ustajanje.
Ima strije i proširene vene, gubitak kose i akne, zamagljen vid i suve oči. U ogledalu gleda stranca.
Potpuno je iscrpljena. Ne spava više od sat vremena danima ili nedeljama.
Svaka nezavisnost koju je imala - da obavlja kućne poslove, ide na posao, tušira se, jede, piški, spava - za sada je suspendovana.
Pa kad uđete u njenu kuću, prvo pogledajte NJU. Dajte joj prostora da ozdravi i ojača, da se poveže i odmori ako joj treba.
Budite tu ako joj zatreba. Ponudite joj pomoć. A onda joj i pomozite.
Divite se bebi, naravno. Ali ne zaboravite da negujete majku.
- Nicholle Godar Rođena Doula